I ett sagornas land-
-vilar ett kungadömes öde på en ynglings axlar.
Hans namn är Merlin.
Du kan inte mena allvar.
Inget gott händer i De fallna kungarnas dal.
Vägen är hemlig, det är därför vi valt den.
- Hemlig? - Var inte stöddig!
Arthur!
- De skulle behöva bearbeta sin ilska. - Det gjorde de precis - på dig!
En natts vila, sedan polerar du min rustning igen.
- Jag har sett värre skador. - På en död?
Var inte så feg, Merlin.
Om jag dör, kallar du mig hjälte då? Men nu är jag feg?
- Så är det, man äras efter sin död. - Om man inte är kung.
- Det måste ha några fördelar. - Du har en mycket bra tjänare!
Du har rätt, det har jag.
En tjänare som är väldigt modig och otroligt trogen - inte alls feg.
- Tack för att du räddade mitt liv. - Du skulle göra detsamma för mig.
Om tio minuter är vi köttfärs.
- Lämna mig här. - Sluta skämta.
- Jo, lämna mig här. - Visst
Merlin!
Hur många soldater har vi mist?
Och hur många tjänare ger du mig?
Vi hade Arthur inom räckhåll. Stenraset var knappast vårt fel.
- Jag måste gå. Läkaren misstänker mig. - Gaius är listig. Ta dig i akt.
Om din rätta natur avslöjas har jag ingen användning för dig.
- Jag expedierar tjänaren. - Kommer aldrig på fråga.
Arthur är besynnerligt fäst vid pojken.
Han kan komma till nytta.
Stor nytta.
God morgon.
- Är det? - Inte sura. Vi har mycket att ta igen.
Vi har inte setts sen du dömde min syster till döden-
-och tvingade mig bo i ett kyffe.
Kan du tala om det för Arthur?
De bedrifterna är jag ganska stolt över.
- Jag kan dö nöjd. - Inte ska du dö! Nej då...
Så enkelt blir det inte.
Trevligt att träffa er också.
- Var är Merlin? - Han lever. Åtminstone sist vi sågs.
Sänd ut patruller i gryningen. Leta igenom hela skogen.
Vi ska hitta honom, Gaius.
En sak förstår jag inte.
Du är bara Arthurs tjänare, ändå vill du offra livet för honom.
- Vad gör du? - Tvättar ditt sår.
Jag vet vad du gör, men varför?
Jag frågade först. Varför är du så trogen Arthur?
Det kan du aldrig förstå, Morgana. Du har inget sinne för trohet.
Tro inte det, bara för att jag inte har någon kvar att vara trogen mot.
- Vi har letat igenom skogen. - Det finns inga spår av Merlin.
Inga utom det här.
Beklagar att ni mist en så trogen...
- Något nytt om legoknektarna? - De var säkert utsända av Alinor.
Det är omöjligt! Bara några få i Camelot kände till vår färdväg.
Då finns bara en slutsats.
Vi har en förrädare ibland oss.
Du har väl aldrig träffat en fomorro?
Han är inte van vid att vara ute i ljuset.
Jag har kallat på dig av ett mycket gott skäl.
Fomorror hör till den mörka magin.
Skär man av huvudena växer det bara ut nya.
Översteprästinnorna vördade dem. Med dem kunde de styra folks tankar.
Fomorron suger livskraften ur dig. Allt som gör dig till Merlin försvinner.
L dess plats finns bara en tanke, som växer tills den uppslukat dig.
En tanke som blir ditt livsverk. Du kan inte vila förrän det är uträttat.
Den tanken är enkel.
Döda Arthur Pendragon!
- Vem är du? - Er nye betjänt.
Rustningen är polerad, svärdet vasst, kläderna utvalda... Det är lite kyligt.
Nu skulle jag vilja servera frukost.
- Vad heter du? - George, Ers Majestät.
Det här är mycket imponerande, men jag har redan en betjänt.
Han är sluskig, ohyfsad och glömsk och tycks mest sitta på krogen.
Men han är...
...min betjänt, och jag vill nog ha det så.
Jag är lika orolig som du.
- Legoknektarna är kanske kvar. - Jag måste ge mig av.
- Patrullen såg inga spår efter Merlin. - Ska jag sitta här och bara tro på det?
- Jag måste åtminstone försöka. - Jag vet, men ge dig inte av ensam.
Han är inte ensam.
Nu har du dömt mig till en dag av andefattigt pladder.
- Jag kommer tillbaka. - Det är nog bäst det.
Det bästa med Merlin är att han aldrig vill ha beröm.
Visa dig!
Merlin!
Jag trodde du var död.
- Mitt hjärta orkar inte med sånt där. - Du börjar ju bli lite till åren.
- Vad är det här? - Ett välkommen hem. Din älsklingsrätt.
Håll dig till dryckerna. Det här smakar som träsket jag låg i.
- Hur rymde du? - Med skicklighet. Får jag fråga en sak?
Vilket är ditt starkaste gift?
Jag hade inget att spetsa banditernas mat med.
- Det skulle väl vara akonit. - Akonit...
Från och med nu bär jag med mig lite. Man vet aldrig när man måste döda nån.
Nej, just det.
Du stinker mer än maten.
Jobba, annars skurar jag kastrullen med ansiktet ditt!
Träskmannen! Du luktar godare nu.
Kungens mat ska inte smutsas ner av dig!
Ja, det är klart...
- Vad är det här? - Lunch.
Jag vet att du vill vara med honom jämt men snart fyller du väl i badvattnet.
- Är nåt på tok, Merlin? - Jag trodde du behövde vila.
Vet ni hur lång tid det tagit att laga det här?
- Det är nog bara ett missförstånd. - Klart du håller på henne.
Förlåt? Du är nog trött, Merlin.
- Jag vill bara börja jobba som vanligt. - Du kan hjälpa mig inför dubbningen.
Tack, Ers Majestät.
- Mår du bra? - Jag går av och an.
En människa som mår bra går inte av och an.
Jag brottas med ett problem och har ännu inte hittat någon lösning.
- Kan jag hjälpa till? - Nej.
- Vill du prata om problemet? - Nej.
- Ibland är två huvuden bättre än ett. - Ja, men inte när ett av dem är ditt.
- Vad söker du? - Arthur vill ha ett armborst.
Det där gör inte en fluga förnär.
- Om man vill göra en fluga förnär då? - Då tar man det här.
Snidat av femtio år gammalt askträ.
Var försiktig.
- Duger det? -0 ja!
- Vad ska du ha det till? - Döda Arthur. Snart är plågan slut!
Vi har en förrädare ibland oss, och så måste jag dubba riddare!
Är det en av dem som vill döda mig?
Är det du?
Lugn, jag tror inte du vill döda mig.
Akonit. Stormhatt för dig. Världens farligaste gift.
Vad gjorde det på Arthurs mat?
Merlin tog lite tidigare.
Han blev arg när Arthur inte åt. Men varför skulle Merlin vilja döda Arthur?
Det skulle han inte, om han vore vid sina sinnen.
- Har du sett Merlin? -l rustkammaren.
Han tog ett armborst. Arthur går honom nog på nerverna.
Han skulle döda honom...!
Vad tycker du om Percival? Kan han vara förrädaren?
- Tänker du klä på dig nån gång? - Har du bråttom?
Percivals familj dödades av Cenreds armé. Han hatar Morgana.
Du har rätt, och han har svurit mig trohet.
Det är fel att tvivla på honom.
- Du måste klä på dig. - Ja, absolut.
Elyan red inte ut med oss.
Min relation till Guinevere kanske bekymrar honom.
Kan Elyan vara förrädaren? Ger du mig praktsvärdet?
Praktsvärdet...!
Man kan inte lita på någon.
Du är den ende jag kan lita på. - Jag vet, jag är sen.
Aj då... Det är en fomorro.
Den som placerade den där var mycket skicklig.
Översteprästinnorna förslavade sina fiender med den.
Offret gav inte upp förrän tanken som sätts var genomförd.
Först måste vi paralysera ormen.
- Är den död? -0 nej, den sover bara.
Ge mig kniven.
Är det klart?
- Då är Arthur trygg igen. - Låt oss hoppas det.
Arthur! Det var oväntat.
Det är en sak jag vill diskutera.
Jag tar inte lika lätt på det här med förrädaren som du.
Jag har undersökt hur legoknektarna upptäckte färdvägen genom skogen.
Ingen riddare kunde förråda mig.
Bara tre av rådsherrarna kände till fördraget.
Av dem var det bara du som kände till färdvägen.
- Menar du... - Jag vill inte tvivla på dig.
Låt mig då försäkra att det inte finns någon anledning.
Du är allt som är kvar av min syster.
Om jag förråder dig förråder jag henne, och det gör jag aldrig.
En person till kände till färdvägen.
Gaius.
- Hur mår du? - Prima,
- Vad minns du? - Av vad då?
Ingenting, alltså.
Det här blir nog en bra dag!
Far sa inget om hur ensamt det är att vara kung.
Alla väntar sig att man ska sitta inne med svaren.
Under alla år vacklade han aldrig.
Han var stark, säker - det är inte jag.
Kanske har det varit dumt av mig att lyssna på andra.
Alla har sina egna mål. Jag kan inte lita på någon längre.
- Ser du det så? - Guinevere! - Arthur!
Gaius...
- Du är inte Merlin. - Nej. Det var nåt fel på badvattnet.
Det är kallt, mycket kallt.
Du kan nog inte bada i dag!
Nehej.
Tur att jag inte är smutsig då.
- Så om man dödar en växer det ut en ny? - Jag trodde inte historierna var sanna.
Det där tystar den ett tag.
Vad är det där? Arthurs strumpor?
- Vad försöker du göra? - Hindra dig från att döda kungen.
Minns du ingenting?
Jag minns bara att Morgana trollade fram ormen.
- Tur att du är en så dålig mördare. - Men nu mår jag bra.
För att ormen sover. När den vaknar styr Morgana dina tankar igen.
- Hur blir vi av med den? - Det finns bara ett sätt.
Du måste döda moderodjuret.
Varelsen i Morganas koja?
- Hur lång tid har jag på mig? - Högst ett dygn.
- Men gå inte ensam. - Jag ska inte vara där alls.
Hon känner inte igen mig om jag är 80 år.
- Var är du om Arthur frågar? - Var som helst.
Utom på krogen!
- Mina herrar! Så trevligt. - Jag önskar vi kunde säga detsamma.
- Gå bort från hästen, tack. - Jag beundrar människor som säger tack.
Nu!
- Har du blivit längre? - Du blir snart kortare.
Ska ni behandla en gammal man så här?
- Du är ingen vanlig gammal man. - Den här gången kommer du inte undan.
- Jag har god lust att spetsa dig! - Arthur vill nog träffa honom levande.
Nej, Arthur vill inte träffa mig.
Om Arthur träffar mig, svävar han i stor fara.
Hotar du vår kung?
Percival! Svärd gör faktiskt ont.
Ja, jag är rädd för...
...att om ni inte släpper mig är risken stor-
-att jag dödar er kung!
Tack, mina herrar. Så omtänksamt av er att hjälpa en gammal man.
- Har min bror dött en förtidig död? - Tyvärr inte.
Men jag har upplysningar som är lika fängslande.
Jag har sätt misstankar hos kungen, riktat ett slag mot Camelots hjärta.
Fortsätt.
Arthur blev osäker på mina motiv, men jag har vänt det till vår fördel.
Jag blandade in en gammal vän till er. Gaius.
Vår läkare får det nog intressant ett tag.
Bravo. Men de upplysningarna är väl knappast fängslande?
- Är Gaius död? - Nej.
Är Gaius dödligt sårad?
- Har Gaius ens ont i huvudet? - Nej, Ers nåd.
Ni kan bättre, Ers nåd.
Och det kommer ni att göra.
- Du finns inte på riktigt. - Om du säger det så!
- Du är bara min fantasi. - Det stämmer.
Låtsas att jag inte är här. Då kan jag ta den här och gå.
Jaså, Emrys, du blir inte min undergång trots allt.
Tala åtminstone om vem du är.
Har Arthur skickat dig?
Nej, i Camelot finns inget utrymme för magi, inte förrän jag intar tronen.
Skona mig. Jag vill bara ha det som är mitt.
Kanske...kan det bli så!
- Det här börjar bli en vana. - Det hoppas jag inte!
Oroa dig inte. Den kan inte växa ut igen.
Merlin!
- Vågar jag titta? - Jag har ingen lust att döda Arthur.
Jättebra. Men jag är rädd att just nu vill han döda dig.
- Två hela dygn på krogen. - Så länge var det väl inte?
Varför ska jag inte avskeda dig på fläcken?
För att ingen skulle polera rustningen, laga frukost, lägga fram kläder.
Där har du fel. - George!
Det här är George, den kanske mest effektive tjänare jag träffat.
Han ska undervisa dig. Om du vill vara kvar.
Vi börjar med det bästa jag vet - polering.
Det är det bästa jag vet också.
Säg mig en sak...
Varför får inte han jobbet?
Han är riktigt tråkig. Karln skämtar om mässing!
Gå nu. Det blir roligt!
Morgana?
Sov!
Han är ingen förrädare. Han har blivit bortrövad.
Vem är Emrys?
Merlin är oss på spåren!
- Vet du vem Emrys är? - Absolut
Säg det då.
Översättning: Fredrik Krappman www.undertext.se